Утре, 18 юли, се навършват 187 години от рождението на Апостола на свободата Васил Левски.
Той е роден в подбалканското градче Карлово. В много бедно семейство, в което на 12-годишна възраст му се налага да стане глава на дома след смъртта на баща му. Много млад прекрачва прага на манастира и става Дякон Игнатий. Но твърде бързо манастирът става тесен за него. Стига в Белград, където Раковски подготвя млади мъже в първата българска легия. Там Васил се откроява от всички с изключителните си физически и интелектуални умения. Прескача най-успешно тренировъчната яма, всички са възхитени от лъвския му скок и започват да го наричат Левски.
И Васил Иванов Кунчев, Васил Левски, Апостолът на свободата, става един от идеолозите на българската национална революция. Велико негово дело е създаването на Вътрешната революционна организация. Легендата и историческата истина разказват как той преминава през всяко българско селище, увлича най-добрите българи след себе си и почти във всяко кътче създава революционен комитет. Защото е убеден, че „Нашето дело зависи от нашите собствени усилия“. Турците го търсят непрекъснато, а той непрекъснато успява да се измъкне, като се преоблича и се превъплъщава в различни образи.
Апостолът на свободата е предаден през зимата на 1872 г. Заловен е в Къкринското ханче до Ловеч. Съден е в София. Дори турските съдии са изненадани и възхитени от него. Обесен е „там близо край град София“ на 19 февруари 1873 г. Васил Левски е вечният критерий на поколения българи от Освобождението до днес, но някак си винаги неговите завети остават все така несбъднатата българска мечта.
![](https://www.rositza.com/wp-content/uploads/2024/07/vasil-levski-1.jpg)
„Нашата работа зависи от нашите собствени усилия“, „Народната работа стои над всичко“, „Играем с живота на 7 милиона българи – трябва зряло да се постъпва“, „Времето е в нас и ние сме във времето“, „Ако спечеля, печеля за цял народ – ако загубя, губя само мене си“. Това са само част от написаните мисли, превъплътени в действия, на Апостола на Българската свобода Васил Левски.
Парадокс и до днес остава фактът, че за българите по-големият празник е обесването, а не рождението на Левски. Не е така обаче за учителите и учениците на СУ „Васил Левски“ в Севлиево, които всяка година на 18 юли поднасят цветя пред бюст-паметника на Апостола и свеждат глави в знак на огромна признателност.